Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Н У Л Е В Ю Н И
Крадци! - По-бързо!
Спряха да ни гонят.
Дай да погледна. Къде те удари?
Съжалявам, много съм глупав. - Трябва да кажем на татко.
Няма да казваме на татко. Ще ни убие!
У теб ли е?
Да.
Взехме го.
Хайде, закъсняваме за училище.
Вижте какво имам.
Още един мач.
Разкарай се!
Колко струва?
Ще ми кажеш ли колко струва?
Не знам. Покажи го на Моси.
Прилича на мацката от вилата ни в Кесарея.
Вие нямате вила там. - Глупости!
Питай Адам, той е идвал. - Не е вила, а дворец.
Моси?
Не виждаш ли, че четем важни новини?
По-важни от това ли?
Това е някакъв боклук. Не знаеш ли как изглежда златото?
Това е месинг.
Струва ли нещо?
Ами... - Връщайте се в час!
Струва толкова. - Но аз не съм...
Не съм се съгласил!
Днес, на първия ден от делото,
Айхман влезе в стъклената кабина, поклони се на адвоката си
и не показа никакви емоции.
Изслуша внимателно съдиите
и се стараеше да на гледа към хората в съдебната зала.
Днес публиката видя за последен път
човека, разпоредил убийството на милиони евреи
с един подпис -
Адолф Айхман.
Наказанието на Адолф Айхман
трябва да отговаря
на размера на злото и безкрайните страдания,
наложени на евреите, в рамките на един ден.
Готово! - Тихо!
Готов съм, господине.
Това е исторически момент. Слушай!
Съдът осъжда Адолф Айхман на смърт
за престъпленията му срещу евреите
и срещу човечеството.
Сърдиш ли ми се, тате?
Не.
Хайде.
Къде отиваме? - Да ти намерим работа.
Достатъчно игрички.
Ти ли му каза, Израел? - Не.
Ела.
Къде е работата? Сам ще отида. - Повикаха майка ти.
Мислят си, че аз съм наранил брат ти.
Така ли искаш да мислят за нас тук?
Аз какво съм виновен? - Ти да мълчиш!
Призлява ми от лъжите ти!
Прибирай се, Израел.
Майка ти те чака.
Човекът, с когото ще се срещнем, е много сериозен.
Той е известен боец.
Ще се отнесеш към него с уважение. Ясно?
Да. - Дай да ти оправя косата.
Да си сменим обувките.
Аз ще го взема.
Какво е това? - От училище е.
Г-н Зебко!
Господине!
Яков. Яки.
Припомни ми. - Запознахме се на...
Във...
В залата на синдиката.
В Либия. Миналата година.
Татко кара влак.
Емигрирахме от Либия преди година. Носи ви старо желязо.
Казахте, че ви трябва кльощаво момче.
Той е и малък, и кльощав.
Да, ела.
Сега ще го доведа. - Благодаря.
Янек, ела с мен. Езра.
Момчето ще почисти фурната. Край на караниците.
Починете си, момчето ще го направи.
Почисти я!
Отвътре, хлапе.
Я ми кажи, Шломи...
Какво ще правим с това дете?
Децата са кльощави и евтини.
Помниш ли, когато ти беше слабичък? - Побирах се във фурната.
Да. Как стана толкова мързелив?
Г-н Езра? Ще получа ли работата?
Надали.
Г-н Янек? Вземате ли ме на работа?
Съжалявам, хлапе.
Къде е г-н Зебко? - В офиса на горния етаж.
Г-н Зебко?
Добре, тате, да си вървим. Постарах се, но май че...
Зебко каза, че започваш утре, веднага след училище.
Аз ли? - Работата е добра.
Ще имаш бъдеще в тази страна. Не прави глупости.
Направих една беля.
Каква?
Аз...
Не му благодарих.
Върви. По-живо. Хайде.
Закъснявам.
Няма нищо, утре ще му благодаря.
Интересно разсъждение, Натан. Рон, прочети своето.
Нацистите възприемали евреите като раса.
Набожните и невярващите евреи били избивани.
Отлично. Айхман приложил тази доктрина много ефективно.
Евреите не са ли отделна раса?
Ти как мислиш? Раса или религия?
И двете?
Всички християни ли са европейци?
Всички мюсюлмани ли са араби? - Не.
Не всички израелци са евреи. - Това е истинско съкровище.
Откъде го взе? - Не е твоя работа.
Давид! - Съжалявам.
Възприемаш ли себе си като част от еврейския народ?
Разбираш ли въпроса? - Да, господине.
Отговори тогава.
Аз живея тук. Да.
Израелец ли си? - Аз ли? Много ясно.
Тогава защо се държиш, сякаш дискусията ни не те засяга?
Съжалявам. - И правилно.
Всеки евреин възприема този момент
като крайъгълен камък в нашата история. Но не и ти.
И непрекъснато разсейваш съучениците си.
Подготви ли си домашното?
Да, господине.
Разкажи ми нещо за Адолф Айхман.
Процесът предизвика голяма полемика
и породи голям брой морални въпроси.
Ще го осъдим на смърт за престъпленията му.
Ще бъде голяма грешка, ако го убием.
Какво?
Нямах време. С брат ми...
Така ли каза баща ти? - Той какво общо има?
Грешка ли е да убием нацист?
Господ е казал: "Око за око".
Да, но едно око не е същото като човешки живот.
Вие арабските евреи се оплаквате, че се отнасят лошо с вас.
Но как се отнасяте към зверствата, причинени на европейските евреи!
Не е вярно. Баща ми беше изпратен в лагер в Либия.
Италианците предадоха много либийци. Преди не бях чувал за Айхман.
Но сега го знам, чета всичко за него.
Къде го четеш?
Това не е вестник, а таблоид.
Пропагандна дезинформация. Неофашистки гадости.
Откъде го взе?
Знаеш ли кое е най-жалкото?
Че си твърде глупав, за да разбереш каквото и да било.
Махай се.
Вън!
Продължи, Тамар. Какво написа?
Хлапе, докараха ни тухли.
Ела тук.
Виждаш ли Кукуригу? Човекът със захарното петле.
Върви при него. Кукуригу?
Намери му работни дрехи.
Ела, идваш точно за почивката.
Много благодаря, Кукуригу.
Подсъдимият беше признат за виновен по всички обвинения
и прокуратурата поиска смъртно наказание за Айхман.
Немската защита потърси начин да намали присъдата,
като заяви, че случилото се с Германия
може да се случи с всяка нация.
Турско кафе.
Вземи си. Зарежда те със сили.
Вземи. - Не, благодаря.
Благодаря, шефе.
Горещо е.
Стига толкова! Достатъчно!
Къде ти беше умът? Идиот такъв!
Какво е направил? - Вероятно нищо,
но Езра е тук отдавна и знае,
че е по-добре да те овикат, отколкото да те убият.
Да те убият?
Шломи Зебко е убил много британски войници,
но по-голяма бройка са...
Арабите. Така че умната!
Аз ли? Аз съм евреин.
Ти! - Аз ли?
Инструментите в камиона ли са? Качвай се в камиона.
На мен ли говориш? - Да не си глух?
Размърдай се тогава!
Какъв си?
Моля?
Откъде си? Имаш смугла кожа.
Аз съм израелец. - Чудесен отговор. Браво!
Скоро ще стигнем при онзи йеменски скъперник.
Отказва да направи доставка, въпреки че му платих.
Като ти кажа... Как ти беше името? - Давид.
Като ти кажа: "Давид, провери контейнера",
ще влезеш вътре
и ще пробиеш дупка на дъното на резервоара.
Искаш пробит контейнер ли?
Много ясно, че не.
Но е много тежък, а йеменецът не ни дава крана.
Няма да можем да го качим на камиона сами.
Платил съм си за доставката!
Ако аз не взема контейнера, никой няма да го вземе.
Чакай тук!
Боклук такъв! - Не те е срам!
Платих ти за доставката!
Езра плати 30 лири за доставката!
Казах му, че струва 60 лири.
Езра е глупак!
Давид! - Да, г-н Зебко.
Провери контейнера.
Разкачи го!
Влизай вътре.
Един момент.
Имате ли още една стълба?
Вземи още един камион. - Платил съм за доставката!
Какво пише тук?
Чудесно!
Браво, момчето ми!
Идеята беше моя.
Много хитро. Умно хлапе.
Къде те намери?
Крадеш части, крадеш пари,
а сега искаш да ми вземеш най-добрия работник.
Най-добрият ли? - Да тръгваме.
Вземай си слугата и второкласните пещи!
И повече да не си стъпил тук!
Твоите пари от тероризъм вече не са желани тук.
Седни отпред.
Как дойде при мен? - Баща ми ме доведе. Яки.
Той носи старо желязо. - Да.
Каза, че си загазил.
Крал си от магазин. Какво открадна?
Нищо особено. Шоколад, бонбони.
Всеки заслужава втори шанс.
Ще те направя човек.
Не!
Дано не е дошъл да те арестува.
За какво?
Как си? - Добър ден.
Бяс? Какво общо има?
Защо не? Помисли си.
Епидемия от бяс на юг. Снайперистите трябва да убият
всички бесни кучета, чакали и койоти.
Цяла камара трупове гние под открито небе.
Представи си как смърди! Трябва да ги изгорим.
Просто ги заровете. - Не може.
Защо? - Заради...
Да, заради водата.
Водата? - Питейната вода.
Не може да рискуваме
да заразим водата в кладенците.
Трябва да ги изгорим. Нямаме избор.
Пълни глупости.
Но ако искаш да кажа така, няма проблеми.
Прекрасно! Браво. Много ти благодаря.
Споразумяхме се.
Кога ще го доведеш?
Кого? - Бясното куче.
Не мога да го доведа тук.
Не него лично, а трупа му. Какво ще горим?
Да доведа Айхман тук?
Абсурд. Пещта трябва да е мобилна.
Хаим, това е гигантска пещ. Повече от два тона.
Не аз издавам заповедите, аз само ги съобщавам.
Още ли работиш за Бен Дов?
Командир Бен Дов.
Не може да бъде.
Той е директор на всички затвори в страната.
Праща ти много поздрави.
Защо не дойде лично при мен, а ми праща вестоносци?
Нещата не стоят така. Знае, че сме приятели.
Хаим, ще ти направя пещта при едно условие.
Кажи на Бен Дов, че искам онова псе живо.
Лично ще го изгоря.
Искам да чуя писъците му. По-хубаво ще е от Вагнер.
Хаим! Защо си толкова сериозен? Става дума за бесни кучета.
Да, бесни кучета.
Кога ще е готова?
Ще я направим навреме, не бери грижа.
Чудесно. Много ти благодаря, Шломи.
Да вдигнем наздравица.
На работа съм. Ти полудя ли?
Знаеш ли какво ще стане, ако не си тръгна?
20 репортери ще ме чакат пред затвора
да ме питат какъв цвят гащи носи Айхман.
И мен ме интересува.
Спокойно. Какво пиеш?
Притеснявам се. Утре ще внесат обжалването
и ако не мине, процедурата ще се ускори.
У дома пия перно. - Перно?
Ще трябва да се задоволиш с партизанска сливова.
Моят работник Янек я прави.
Вари я от сливи, чудна е.
Мамка му! - Какво е станало?
Този негодник!
Някой ми е взел пиячката. Трябва да започна да заключвам.
Няма нищо. И без това съм на работа. Ще тръгвам.
Момент, Хаим. Искам да кажеш на хората ми...
По-добре да чуят историята за бесните кучета
от човек с твоя авторитет.
Давид!
Ела тук!
Ела, искам да чуеш нещо.
Давид! Ела да чуеш!
Давид!
Ела тук!
Ела!
Къде хукна?
Не се страхувай.
Ела. Ти не ме разбра.
Съжалявам, не беше нарочно.
Не ти се сърдя.
Знаеш ли...
Чу твърде много.
Бързо ще стане. Няма да има кръв.
Просто ще ти прекърша врата.
Какво правеше в кабинета ми?
Нищо, заклевам се.
Нищичко не съм чул.
Не те питах това.
Щях да го върна на място.
Чуй ме.
При умните деца най-хубавото е, че знаят, че са умни.
Така че знам, че си наясно, че трябва да пазиш в тайна
онова, което чу в кабинета ми.
Шломи!
Къде си?
Тук съм! Какво има?
Бързо ела! Янек!
Янек? - Ела!
Добре ли си?
Какво е станало? - Нищо ми няма.
Оставете го да диша. Какво стана?
Къде те боли? Езра, донеси му вода.
Някой видя ли какво стана? - Просто се свлече като талпа.
Къде те боли? - Нищо ми няма.
Удари ли си главата? - Видя ли го?
Не бях тук. Сега дойдох. - Не.
Видя ли какво искат да изработим?
Пещта ли? - Видя ли чертежите?
Долу. Виж оригинала.
Топф?
"Топф и синове". Германска е.
Компанията, построила крематориума в Аушвиц.
Моделът се нарича "Малчугана".
Шломо, защо ще правим нацистки крематориум?
Защо?
Връщайте се на работа!
Хаим, те трябва да разберат какво ще изработят.
Трябва да знаят.
Не мога, Шломи. Бен Дов ще ме убие.
Бен Дов да го начука на сестра си!
Не те моля. Гарантирам за хората си.
Нищо няма да кажат.
Езра, Давид. - Да, г-н Зебко.
Имаме нужда и от теб. - Идвам.
Добър вечер. Аз съм Ювал Фридман с репортаж от Йерусалим.
Айхман ще обжалва присъдата си пред Върховния съд утре.
Какви нови доказателства може да бъдат представени
в опит да бъде оневинен този нацист?
Ако екзекуцията бъде изпълнена,
това ще бъде първото смъртно наказание в Израел.
След приемането на смъртното наказание
въз основа на британските подмандатни закони...
Казах ти да не се мотаеш тук! - Това е свободна страна.
Нямаш право да ме снимаш! - Военните ще кажат
дали имам право да използвам снимката.
Гледай да не се озовеш зад оградата!
Моля ви, капитане. Много ще ме улесните.
Знам какво търсиш. - Не сте медиум.
Пазете се!
Видя ли какво стана? - Наред ли е всичко?
Всичко наред ли е?
Да.
Не съм влязъл в полицията, за да бъда пазач.
Ще обесим копелето и ще се махнем от този концлагер.
Първо трябва да спасим затворника от самия него.
Той чака резултата от обжалването.
Ще останем тук дълго време. - Да, капитане. Извинете.
Смъртната му присъда ни усложни работата.
Бъдете нащрек!
Къде е командир Бен Дов?
Отведе големите риби в съседната сграда.
Те чакаха, но... - Мамка му!
Ако обжалването не мине и екзекутираме нациста,
ще изрежем дупка на тавана,
ще застанем очи в очи с копелето и ще го блъснем...
После ще го оставим да се люлее за 20-30 минути.
И после...
Само умуваме. Какво ще правим?
Не е толкова сложно.
Ще го закараме в друга страна, където изгарят мъртвите.
При нас не може. Евреите не се кремират.
Той не е евреин. Защо да не може да кремираме гой?
Това не ме притеснява.
Ти каза, че не разполагаме със... - Крематориум.
Ще захвърлим трупа в пустинята. С милиони хора е постъпил така.
Добра идея. Но не и от юридическа гледна точка.
Главният прокурор определи, че нямаме основание
да откажем да предадем тялото на семейството на Айхман.
Погребението се превръща в метод на съхранение.
Премиерът няма да предаде тялото,
нито ще допусне гробът му да се превърне в светилище.
Поклонничество на нацистите до гроба на техния мъченик!
Ако обжалването не мине и го обесят,
най-разумно е
след екзекуцията,
преди да предявят искания за тялото,
да го кремираме.
Хаим трябва да има новини.
Хаим?
Авиви?
Кой си ти? - Бръснарят.
Не си бръснарят. Авиви!
Кой те пусна? - Пазачът. Беше тук.
Къде отиде? - Отиде да потърси...
Капитан Амзалаг. - Да.
Напуснал си поста си!
Търсех ви. Чух, че е имало инцидент. Току-що видях колата.
Никога не напускай поста си.
Кой е този? - Бръснарят.
Ние работим с Яиш. - Сега не може.
Защо? - Той почина.
Яиш е умрял? - Да.
Не може да бъде. - Заповядайте.
Кой е повикал бръснар, без да ми каже?
Бен Дов заръча клиентът да е доволен заради присъдата.
Клиентът поиска подстрижка. Жена му идва от Германия.
Какво? Тя какво? Как така не съм информиран?
Бръснарят е в списъка.
Стой до него. Да не мърда оттук, докато не се върна.
Предупреждавам те!
Хаим! Къде изчезна?
Шломи ще направи ли пещта? - Зебко ще я направи.
Но има една молба.
Почва се! - Иска да му закараме клиента.
Познавате ли капитан Амзалаг?
Зебко се държи, сякаш той единствен е взривил хотел "Цар Давид".
Каква примадона! - Зебко е терорист.
Бих се с него в Ецел, преди да вляза в Хагана.
Най-гениалният военен. - Той е звяр!
Предай му, че Айхман ще изгори тук.
Ще напусне затвора под формата на пепел.
Това звучи ли ви проблематично?
Ако пещта не се използва за кремиране на евреи,
няма нужда от мнението на равин.
Любопитно ми е...
Защо не направим клада?
Отвличането на Айхман в Аржентина беше незаконно.
Тайните служби искат всичко останало да е изрядно.
Добре, господа.
Май ще се сдобием с нашата пещ.
Може да си вървиш, Хаим.
Г-н Миха. Срещали сме се. - Радвам се да ви видя отново.
Аз съм бодигард на Айхман. - Познах ви от съдебната зала.
Искам да ви кажа, че сте...
Истински герой.
Всеки ден бях на делото.
Онзи свидетел разказа вашата история...
Докато бяхте в залата...
Всеки трябва да я чуе.
Кога заминаваш за Полша? - Скоро, още не знам точно кога.
Ти оцелял от лагер ли си?
Аз ли? Не.
Можеш да ми кажеш. - Роден съм в Кфар Саба.
А родителите ти? - Трето поколение израелци.
Какъв си по народност? - Турчин.
И по майка, и по баща? - Да.
Приличаш на европеец.
Това проблем ли е?
Да изглеждаш като европеец ли?
Не. Трябва да сме предпазливи.
Приличаш на европеец. Ашкеназите не може да пазят нациста.
Не допускам оцелели от лагери.
Не искам хора, пострадали от Холокоста.
Не искам хората
да бъдат под влияние на емоциите.
Пазачите са само от Близкия изток и Африка.
Както виждаш, аз съм мароканец.
Няма да влизаш, докато не ти кажа.
Като влезеш, веднага седни на стол.
Ще се изправиш само ако ти кажа. Обърни се. Ръце на стената.
Претърсиха ме два пъти. - Добре.
Ако знаех, нямаше да приема работата.
Използвай неговия гребен. - Трябва ми пръскалката.
Ще го подстрижеш на сухо.
Преди всяко клъцване ще ме предупреждаваш.
Всяко клъцване? - Да.
Отвори!
Изчакай тук.
Той е в тоалетната, господине.
Бръснарят дойде.
Готов ли сте за подстригване? - Да.
Благодаря, капитане.
Може ли?
Режи.
Стой!
Извинете.
Може да се изправите.
Оставете ме на мира!
Добре ли сте, капитане?
Моля ви, пуснете ме!
Всичко е наопаки!
Вие сте негови затворници.
Нямаш право да говориш с репортери.
Остави го на мира!
Копеле!
Как се почувствахте, като чухте присъдата?
Ами...
Все едно да изпиеш чаша студена вода.
Какви ги върши? - От катастрофата насам
се държи странно.
Вече го претърсих, Хаим.
Не ме интересува.
От тази вечер ще претърсваме килията по два пъти.
Слушам.
Йосиф! - Господине?
С какво свързваш пиенето на студена вода?
Ами... Това е освежаващо.
Нали? Така ли е?
Не знам.
Това не е обикновен въпрос.
Да повикам ли доктора?
Не, няма нищо.
Копеле.
Спри? Къде тръгна? - Пусни го.
Добре. Хайде.
Какво може да стане зад стената на затвора
в 4 ч. сутринта,
което да си струва да вземеш автобуса и да виснеш отпред?
Дойдох да видя как си. Катастрофата беше сериозна.
Можеше да ми подхвърлиш нещо. Нещо дребно.
Не трябва да си такъв инат.
Какво чете? Какво вечеря?
Представи си лицето си на корицата на "Един свят".
Ще те повишат.
Ще ме повишат?
Ще ми дадат ранг майор? И по цял ден ще седя на бюро?
Аз бих приел всичко. Ако те е страх, ще бъдеш анонимен.
От какво да ме е страх? - Ти ми кажи.
Ти си измамник.
Аз съм журналист.
Създаваш проблеми. - Благодаря.
Искаш ли да си част от историята?
Майната й на историята.
Цигарата, господине.
Добре ли си, капитане?
Не ви ли боли? - Не.
Питам за окото.
Окото ли?
Трябва да идете на доктор.
Господине.
Няма ли да дойдете в съда за обжалването?
Не, в почивка съм.
Но утре ще дойдете тук, нали? - Да.
Ще дадете ли това на жена ми, в случай че не я видя отново?
Дайте го на адвоката си. - Искам да съм сигурен.
Моля ви.
Вече проверих, господине.
Добро утро. Цигари?
Пиши ги на сметката ми.
Ще ми върнеш ли цигарата?
За мен ли е?
Още ли отказваш?
Да.
Признавам си, че малко се притеснявам
да се обърна към вас на английски.
Също така че съм в Полша
за първи път, след като оцелях от "Аушвиц".
А преди това живеех в гетото,
зад този прозорец, сам.
Бях на 16 г. и имах късмет да получа разрешение за работа.
Бяха ми наредили да намеря всички Библии,
да ги събера и да ги предам за изгаряне.
Една сутрин, след седмици на увещаване,
убедих една вдовица да се раздели с Библията си.
Тя живееше тук, на горния етаж.
Взех Библията й и докато слизах по стълбите,
като прескачах спящите, сгушени на всяко стъпало,
забелязах че нацисткият пазач, който винаги водеше едно куче,
не е на поста си, а вместо това
се разхожда с жена си.
Усетих парфюма й, като минах покрай тях.
Внезапно нацистът ме хвана за косата и ме събори на земята.
Повлече ме през улицата
и ме хвърли на една пейка.
Точно тук.
Бяха открили, че не съм изгорил Библиите.
И щяха да ме накажат.
Камшикът на нациста разцепи въздуха като самолет.
Когато се стовари върху гърба ми, умът ми - за моя изненада,
направи нещо изумително.
Отброи едно. Числото едно.
Две. Три. Четири. Лудост е да броиш.
Шест. Седем. Осем.
Исках ударите да са само 25, тъй като си мислех,
че ако са повече,
ще умра. Единайсет, дванайсет...
Тринайсет. Загубих свяст.
"Ауфщеен!". "Изправи се" на немски.
И до ден днешен не знам откъде намерих сили да се изправя.
Не исках да ме застрелят. Той щеше да се оправдае с бягството ми.
После си казах, че може би не би ме застрелял пред жена си.
Обърнах се
и побягнах.
Тичах и се строполих между онези сгради.
Знам какво си мислят някои от вас.
"Не е най-страшната история от Холокоста."
Аз бих добавил: "Не е най-страшното, което ми се е случило".
Но неслучайно ви разказвам тази история.
По време на делото срещу Айхман
работих с главния прокурор на Израел -
Гидеон Хауснер.
Аз съм следовател от шести участък в Йерусалим.
Ние разпитвахме Айхман
лице в лице.
Адолф Айхман е осъден на смърт
и докато чакаме да научим резултата от обжалването
и да разберем дали екзекуцията ще се състои,
реших, че е важно да чуете моята история.
По време на процеса загубих представа какво е справедливост.
Как се прилага?
Какво означава за престъпления от такова естество и такъв мащаб?
Не можех да преценя.
Един ден, по време на предварителните разговори,
един човек ми каза, че е живял в същото гето.
Аз казах: "Аз също".
Попита ме как се казвам, аз му отговорих. "Ааронсон."
Той каза: "Ааронсон?
Имаше едно момче с това име. Пред очите ми
получи 80 удара с камшик".
Не 18, 30
или 50, а 80.
"Откъде знаеш, че са били 80?"
"Бях там", каза той.
"Преброих ги."
Аз броях, той е броил.
Понятието ми за справедливост в този контекст
изведнъж ми се изясни.
Ред.
"Казаха ни, че момчето е починало", ми каза той.
Аз поклатих глава
и му отговорих: "Не е мъртво, господине.
Сега стои пред вас".
Ще ни снимате ли?
Добър вечер.
Аз съм Ада от Агенцията на евреите. - Разбира се.
Наред ли е всичко? Уговорката беше за 20 ч.
Да, но искам да ви подготвя за програмата довечера.
Имате ли нужда от още време?
Още малко, ако може.
Няма проблеми.
Насам, Миха.
Оттук е по-пряко.
Мисля си за историята, която разказахте днес.
Никога няма да я забравя.
Сигурно ви е трудно да се връщате тук.
Благодаря. Чувствам се странно.
Насам.
Две водки, моля.
Барът в хотела ли не ви допада?
Заповядайте. - Благодаря.
Наздраве.
Трябваше ми оправдание, за да говоря с вас насаме.
В хотела е пълно с делегати.
Да не се опитват да ме отровят?
Шула и американците ще ви направят
неприлично предложение.
"Неприлично"? - Исках да седна до вас в автобуса
и да ви кажа, но не знаех как ще изглежда отстрани.
Днешната обиколка през гетото беше пробна.
Успешна проба от тяхна гледна точка.
Искат да организират ежегодна програма
и да превърнат гетото в туристическа атракция.
Понякога не се изразявам ясно.
Не, чакам да чуя неприличното предложение.
Искат да ви водят тук редовно,
за да разказвате историята си.
Да преживявате мъченията отново.
Да разказвате за най-болезнените моменти от живота си
пред непознати хора, все едно сте циркова атракция.
Не освещават паметта, а отдават почит на престъплението.
Значи сте ме отвлекли.
Какво? Не, разбира се.
Може би това не е била целта, но е резултатът на действията ви.
И въпреки подозренията ми
дойдох с вас.
Трябваше да ви предупредя.
Не мислех точно как да стане.
Опитвам се да ви убедя да откажете офертата.
Вашето минало е лично ваше.
Всички искаме да помогнем на страната,
но това е твърде много.
Не сте длъжен да давате болката си под наем.
Удивително е какво се случва!
Вие сте служителка на агенцията
и се опитвате да саботирате инициатива на агенцията.
Не е толкова просто.
Не искам "не забравяйте" да стане "само си спомнете".
Използват ви.
Ако се продадем,
ако инвестираме в тази болка,
ще се превърнем в най-голямото гето.
Но този път ще зазидаме себе си зад стените.
По-добре да си вървя. Не е прилично да закъсняваме.
Почакайте. - Обиждате ме.
Съжалявам, че не се получи добре.
Искрено вярвам,
че евреите трябва да бъдат господари на съдбата си
в собствена страна.
Но защо да приемаме тези терзания?
Трябва ли да преживяваме отново ужасите на миналото?
Само за да оправдаем настоящето?
За да потвърдим, че се е случило?
Случило се е.
Няма нужда да подценяваме слабостта си,
няма нужда да обличаме траурни дрехи,
за да бъдем горди и свободни в своята страна.
Огледайте бара.
Какво виждате?
Пияни мъже.
Когато дойдох в Израел след живота си в гетото,
след "Аушвиц" и кипърския лагер за бежанци,
се изправих пред имиграционния полицай в тази нова страна,
в моята нова страна, която беше на няколко дни...
И за първи път казах на някого
през какво съм преминал, за да стигна до Израел.
Цялата болка
и ужаси, капсулирани в душата ми, най-сетне се изляха навън.
Разказах му същото, което разказах днес на улицата в гетото.
Полицаят ме погледна
и знаете ли какво видя?
Видя един мършав и отчаян човек.
Кожа и кости, със зловонен дъх
и немощен глас.
И заключи, че всичко, което съм му казал,
е плод на моето въображение.
Защото човек не може да осъзнае
и да приеме такава история. Много ме заболя.
И си казах, че повече никога няма да говоря за това.
За това, как задушиха родителите ми.
Как убиха 10-годишната ми сестричка.
За 80-те удара.
Защото недоверието на собствените ми хора
беше 81-вият удар.
Но когато заловиха Айхман и го доведоха в Израел,
и определиха мен да го разпитам,
по време на целия процес стоях изправен като струна
в полицейската униформа на Израел
и гледах как свидетелите се заклеват в Библията...
Техните истории не бяха отхвърлени като недостоверни,
а бяха приети като законни свидетелства.
Тогава спрях да се срамувам.
Цялата страна слушаше всяка дума по радиото.
Всеки ден - в автобусите, в училищата,
докато течаха тези събития.
И хората, които не знаеха или не искаха да знаят,
чуха всичко.
И най-накрая повярваха.
Виждам този човек в бара и си спомням, че тези зверства
се случиха в задния му двор пред очите му.
И знам, че той предпочита
случилото се да остане измислица, нощен кошмар.
Да го отрече и после евентуално да го забрави.
Аз лично съм изпитвал.
От негова гледна точка какво друго можеш да очакваш?
Той е просто човек.
Но не мога да позволя това да се случи в моя свят.
Не и докато съм жив.
Нацистите мислеха, че ме унижават,
когато татуираха номер на ръката ми.
Но те реално ми дадоха цел.
Права сте да твърдите, че не съм просто оцелял от Холокоста.
Аз не само го преживях! Не.
Не го възприемам така.
Аз съм вкаменелост.
Отломка.
Холокостът е във всяка моя бръчка,
във всеки мой орган.
Не забравяйте, автобусът тръгва в 7 ч.
Казах на Шула. Аз няма да говоря, затова няма да ходя.
Сериозно ли? - Вече съм бил в "Аушвиц".
Разбира се.
Значи това е последната ни среща.
Утре ще придружа американците до летището,
после ще се кача на моя самолет.
Мислех, че живеете в Полша.
Помолих да ме преместят.
Агенцията ме прехвърли в Швейцария.
В имиграционния отдел.
Това е по-подходящо за мен. Надявам се.
Щом е така, ви пожелавам всичко най-хубаво.
Благодаря.
Ако някога се върнете
в Израел...
А ако вие дойдете в Швейцария...
Президентът отхвърли молбата за помилване на Айхман.
В язвително писмо до осъдения нацист той написа:
"Както мечът ти е лишавал жени от деца,
така и твоята майка ще бъде лишена от деца между жените".
Работи! - Работи!
Прикрепете комина. Да я изпробваме!
Не натискай толкова.
Браво, хлапе.
Натискай здраво.
Наред ли е всичко? - Всичко е идеално.
Нагло хлапе. - Казах ти.
На кого ли се е метнал?
Хайде! Не знаете ли как работи? Бутайте!
Наляво. Бутайте наляво.
Занеси го там.
Време е.
Затворена е!
Всичко трябваше да е в пепел.
Какво мислиш?
Мисля, че ухае хубаво.
Не, Езра. Край. Това беше.
Спокойно, всичко ще е наред.
Какъв е проблемът?
Освен ако премиерът иска Айхман недопечен,
ще ни трябва по-голяма пещ.
Ти си идиот, Езра.
Направих всичко по чертежа.
Чертежът показва само структурата.
Много добре знаеше!
Ще ни трябва друга пещ.
Няма как да стане за една нощ.
Заключено е отвътре. Не мога да вляза.
Ела, Давид.
Виждаш ли този отвор?
Можеш ли да се промъкнеш?
Ще идем при Хатука и ще го помолим. Той ще ни разбере.
Кражбата от крадец е позволена. Стой тук. Той ще стъпи върху теб.
А ако ни хванат? - Няма.
Ако те хванат...
Протегни си ръката.
Стисни пръсти.
Свий палеца в тях.
Силно.
Сега ме удари.
Давай.
Много добре.
Това ли беше?
Може да го направиш няколко пъти.
Докато приспиш човека.
Хайде, Куку. Давид.
Знаете какво трябва да вземете, нали?
Хайде. Нямаме много време.
Ще те хвана, спокойно.
Намерих нещо тежко, хвърлете ми въже.
Какво е това? - Взех всичко.
Мисля, че кислородът помага на горенето.
Така е.
Ти знаеше ли, Езра? Поздрави хлапето.
Много ясно, че знаех. - Хайде.
Цар Давид.
Почти сме готови.
Да действаме. Няма време.
Кой ще я пусне? - Ще си взема инструментите.
Янек.
Какво? - Качвай се в камиона.
Не. Езра да отиде. Той е техник.
Аз само режа метал, Шломо.
Дори не знам как да я запаля. - Ти трябва да го направиш.
А ако нещо се обърка?
Езра?
Не знам.
Давид? - Идеално е.
Чу какво каза хлапето.
Отмъщение.
Червеният маркуч е за газта, синият - за кислорода.
Газ - първо на рамката, после на кутията.
Запали водача и гледай да виждаш синия пламък.
Не отваряй клапана на кислорода, докато не запалиш водача.
Опасно е. Може да избухне.
Ян? Погледни ме.
Разбрах.
Как си? - Да свалим това чудовище.
Ела да те запишем. Ела с мен.
Наред ли е всичко?
Може ли да използвам телефона?
Случаят е спешен.
Ела.
Давид!
Хайде.
Давид трябва да се върне.
Какво да кажа на майка му? - Че е много важно.
Викат сина ми във фабриката посред нощ?
Жизненоважно е за цялата страна.
Нищо не мога да направя. За последно.
Няма да се повтори. Благодаря, Яки.
Червената тръба е за газта. Синята е за кислорода.
Води се по цветовете.
Газовият клапан първо на рамката.
Като видиш синия пламък на водача,
отваряш кислородния клапан, първо на рамката, после на кутията.
Разбра ли? Не пускай кислорода, докато газта гори.
Ясно?
Разбрах.
Какво правиш? - Пуша.
Ти си дете!
Разкарай се от стола ми.
Минаха 20 минути, господине.
Пригответе се да свалите трупа.
Свалете го.
Не беше нарочно. Съжаляваме.
Не, наопаки. С главата напред.
Дали му трябва повече време?
В какво ще го сложим?
Една сутрин в "Биркенау" ни събудиха много рано.
Беше кучи студ. Винаги беше студено, но тогава беше непоносимо.
Като излязохме навън, полските пазачи ни дадоха лопати
и ни казаха, че пътеката до нацистките бараки е заледена
и че трябва да я зарием с пясък,
за да не се подхлъзват есесовците, докато отиват на закуска.
Когато слънцето изгря, видяхме, че не хвърляме пясък.
А пепел.
Имаше планини от пепел,
струпана зад крематориума.
Толкова малко пепел остава от един човек.
Успя ли, Янек?
Янек.
Направи ли го?
Получи ли се?
Янек!
Успя ли?
Янек!
Да. - Давид.
Качи се горе.
Чу ли, Шломи?
Да!
Не мога да повярвам.
Успяхме. Сами.
Сега може да добавиш един нов сувенир.
Вземи.
Какво е това? Не е ден за заплати. - Върви си вкъщи.
Аз поспах. Ще помогна на Янек. - Не може.
Защо? - Няма какво да правим.
Поръчката на "Хилтън" ще отнеме три седмици.
Ти няма да участваш.
Защо?
Защото си уволнен.
Какво искаш да кажеш?
Не знаеш ли думата "уволнен"?
Значи, че вече не работиш тук.
Защо? - Защото така съм казал.
Защо? - Така искам.
Защо? - Не те искам повече тук.
Защо? - Защо? Само това ли знаеш?
Малък си, а тук не е място за деца. - Но какво съм направил?
Не се ли справям? - Не.
Без мен пещта нямаше да я има. Янек нямаше да може да я пусне.
Мислиш, че всичко е благодарение на теб?
Грешиш. Ти си просто болтче в системата.
По-добър съм от всички. Ти сам го каза.
Ти си нагло хлапе и искам да си вървиш. Веднага.
Не е честно.
Това, което правя, е шанс за теб.
Разбираш ли?
Върви си вкъщи, ходи на училище.
Учи нещо сериозно, овладей професия.
Имам си професия. Обичам фабриката. Искам завинаги да работя тук.
Това никога няма да се случи.
Защото съм арабски евреин ли?
Защото си крадец.
Мислиш ли, че съм забравил, че открадна часовника ми?
Ти каза, че всеки заслужава втори шанс.
Правилно. Ти получи своя шанс.
Край.
Ти пръв си откраднал часовника.
От британски войник. - Не, аз го взех.
Каква е разликата? - Той беше мъртъв.
Защото си го убил. Ти си крадец и убиец.
Британци, араби. Убивал си и евреи. И се гордееш с това.
Престъпленията ти висят на стените.
Знаеш ли каква е разликата помежду ни?
Това, което съм сторил, беше за родината.
А ти си го направил за себе си.
Сега се махай.
Искаш да ме удариш ли?
Какво направи?
Сега сме извън териториалните води.
Казвам ви, италианка е.
Французойка е, баща ми е бил във Франция.
Не виждате ли, че е италианка?
Прилича на майка ти.
Може ли да погледна?
10 цента за гледане.
Ще ти дам 10 лири за целия вестник.
Поздрави от майката на Томер.
Дай ми го!
Разкарай се! Ще го получиш, като го разгледаме.
Защо да си измислям? - Не съм го казала.
Но не ми вярвате.
Не вярвате, че аз направих пещта.
Въпросът не е в това, дали ви вярвам.
Уикипедия не може да добави името ви
в страницата за екзекуцията на Айхман,
защото не можете да докажете участието си.
Опитах се да се свържа с двамата работници -
Цвика и Езра...
Куку. Никой не му викаше Цвика.
Куку - съкратено от Кукуригу,
защото обичаше захарни петлета.
Разбирате ли? - Не можах да се свържа с Куку.
Той страда от деменция. Посещавам го всяка седмица.
Говорих с Езра
и той каза, че никакво момче не им е помагало за пещта.
Той е работил там 25 години
и каза, че във фабриката не са работили деца.
Защо приемате неговите думи, а не моите?
Защото тези хора са имали договор с фабриката, има ги на снимки
и Езра е идентифицирал тялото на Зебко,
който умира в катастрофа.
Пише го в полицейския доклад от 1978 г.
Това е желязно доказателство. Всичко е ясно.
Може да потърсите фишовете си.
Не. Шломи ми плащаше в брой.
В последния имейл ви пратих снимка.
В папката е.
Снимката е от вечерта, когато напуснах.
В нощта на екзекуцията на Айхман. Вижте датата.
Нула, шест, шейсет и две? Нищо не разбирам.
Нулев юни. Юни, без дата, 1962 г.
Няма дата, която да отбележи екзекуцията.
Споменат ли сте в тази статия?
Не. Това, което направихме, беше секретно.
Но купих вестника, с последните десет лири от Шломи.
Шира, моля ви... Не изтривайте името ми.
Много съжалявам, Давид.
Но докато не ми представите някакви доказателства,
дори всеки ден да добавяте името си, ще продължа да го трия.
Бих се през 1967 г. И в Октомврийската война.
Както и брат ми Израел.
Убиха го.
Не успя да направи нищо значимо в живота си.
Но аз успях.
Не е много. Но малцина могат да кажат, че са част от историята.
Аз съм част от историята. Малка част, знам.
Но моят принос е от значение.
Построяването на пещта е най-значимото дело в живота ми.
Най-значимото нещо в целия ми живот.
Докоснах се до историята.
Или тя ме докосна.
Какво лошо има в това, да поискам признание?
Давид. Някои истини трябва да чакат търпеливо да бъдат открити.
Може би вие сте една от тях.
Превод КАТИ БОБЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО